מסכת אבות

מעוצב בידי יהודה איזנברג

תשס"ב

פרק א2

פרק ב     6

פרק ג     12

פרק ד     17

פרק ה     23

פרק ו     29

פרק א

(א)

משה קיבל תורה מסיני,

ומסרה ליהושע,

ויהושע לזקנים,

וזקנים לנביאים,

ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה.

הם אמרו שלושה דברים:

הוו מתונים בדין,

והעמידו תלמידים הרבה,

ועשו סיג לתורה.

(ב)

שמעון הצדיק היה משיירי כנסת הגדולה.

הוא היה אומר: על שלושה דברים העולם עומד,

על התורה

ועל העבודה

ועל גמילות חסדים.

(ג)

אנטיגנוס איש סוכו קיבל משמעון הצדיק.

הוא היה אומר:

אל תהיו כעבדים המשמשין את הרב על מנת לקבל פרס,

אלא הוו כעבדים המשמשין את הרב שלא על מנת לקבל פרס,

ויהי מורא שמים עליכם.

(ד)

יוסי בן יועזר איש צרדה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים קיבלו מהם.

יוסי בן יועזר איש צרדה אומר:

יהי ביתך בית ועד לחכמים,

והוי מתאבק בעפר רגליהם,

והוי שותה בצמא את דבריהם.

(ה)

יוסי בן יוחנן איש ירושלים אומר:

יהי ביתך פתוח לרוחה,

ויהיו עניים בני ביתך,

ואל תרבה שיחה עם האשה.

באשתו אמרו, קל וחומר באשת חברו.

מכאן אמרו חכמים:

כל זמן שאדם מרבה שיחה עם האשה,

גורם רעה לעצמו,

ובוטל מדברי תורה,

וסופו יורש גיהנם.

(ו)

יהושע בן פרחיה ונתאי הארבלי קיבלו מהם.

יהושע בן פרחיה אומר:

עשה לך רב,

וקנה לך חבר,

והוי דן את כל האדם לכף זכות.

(ז)

נתאי הארבלי אומר:

הרחק משכן רע,

ואל תתחבר לרשע,

ואל תתיאש מן הפרענות.

(ח)

יהודה בן טבאי ושמעון בן שטח קיבלו מהם.

יהודה בן טבאי אומר:

אל תעש עצמך כעורכי הדינין.

וכשיהיו בעלי דינין עומדים לפניך, יהיו בעיניך כרשעים.

וכשנפטרים מלפניך, יהיו בעינך כזכאין, כשקיבלו עליהם את הדין.

(ט)

שמעון בן שטח אומר:

הוי מרבה לחקור את העדים,

והוי זהיר בדבריך,

שמא מתוכם ילמדו לשקר.

(י)

שמעיה ואבטליון קיבלו מהם.

שמעיה אומר:

אהוב את המלאכה,

ושנא את הרבנות;

ואל תתודע לרשות.

(יא)

אבטליון אומר:

חכמים, הזהרו בדבריכם,

שמא תחובו חובת גלות ותגלו למקום מים הרעים,

וישתו התלמידים הבאים אחריכם וימותו,

ונמצא שם שמים מתחלל.

(יב)

הלל ושמאי קיבלו מהם.

הלל אומר:

הוי מתלמידיו של אהרן,

אוהב שלום ורודף שלום,

אוהב את הבריות ומקרבן לתורה.

(יג)

הוא היה אומר:

נגד שמא, אבד שמה.

ודלא מוסיף, יסיף.

ודלא יליף, קטלא חייב.

ודאשתמש בתגא - חלף.

(יד)

הוא היה אומר:

אם אין אני לי, מי לי.

וכשאני לעצמי, מה אני.

ואם לא עכשיו, אימתי.

(טו)

שמאי אומר:

עשה תורתך קבע.

אמור מעט ועשה הרבה,

והוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות.

(טז)

רבן גמליאל היה אומר:

עשה לך רב,

והסתלק מן הספק,

ואל תרבה לעשר אומדות.

(יז)

שמעון בנו אומר:

כל ימי גדלתי בין החכמים, ולא מצאתי לגוף טוב אלא שתיקה.

ולא המדרש הוא העיקר, אלא המעשה.

וכל המרבה דברים, מביא חטא.

(יח)

רבן שמעון בן גמליאל אומר:

על שלושה דברים העולם עומד -

על הדין

ועל האמת

ועל השלום.

שנאמר (זכריה ח) אמת ומשפט שלום שפטו בשעריכם.

פרק ב

(א)

רבי אומר:

איזוהי דרך ישרה שיבור לו האדם?

כל שהיא תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם.

והוי זהיר במצווה קלה כבחמורה, שאין אתה יודע מתן שכרן של מצוות.

והוי מחשב הפסד מצווה כנגד שכרה, ושכר עבירה כנגד הפסדה.

והסתכל בשלושה דברים ואי אתה בא לידי עבירה: דע מה למעלה ממך -

עין רואה

ואוזן שומעת,

וכל מעשיך בספר נכתבין.

(ב)

רבן גמליאל בנו של רבי יהודה הנשיא אומר:

יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ, שיגיעת שניהם משכחת עוון.

וכל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטילה וגוררת עוון.

וכל העמלים עם הצבור, יהיו עמלים עימהם לשם שמים,

שזכות אבותם מסייעתן וצדקתם עומדת לעד.

ואתם, מעלה אני עליכם שכר הרבה כאלו עשיתם.

(ג)

הוו זהירין ברשות,

שאין מקרבין לו לאדם אלא לצורך עצמן.

נראין כאוהבין בשעת הנאתן.

ואין עומדין לו לאדם בשעת דחקו.

(ד)

הוא היה אומר:

עשה רצונו כרצונך, כדי שיעשה רצונך כרצונו.

בטל רצונך מפני רצונו, כדי שיבטל רצון אחרים מפני רצונך.

הלל אומר:

אל תפרוש מן הצבור,

ואל תאמן בעצמך עד יום מותך,

ואל תדין את חברך עד שתגיע למקומו,

ואל תאמר דבר שאי אפשר לשמוע שסופו להשמע.

ואל תאמר לכשאפנה אשנה, שמא לא תפנה.

(ה)

הוא היה אומר:

אין בור ירא חטא,

ולא עם הארץ חסיד,

ולא הבישן למד,

ולא הקפדן מלמד,

ולא כל המרבה בסחורה מחכים.

ובמקום שאין אנשים, השתדל להיות איש.

(ו)

אף הוא ראה גולגלת אחת שצפה על פני המים. אמר לה:

על דאטפת, אטפוך.

וסוף מטיפיך יטופון.

(ז)

הוא היה אומר:

מרבה בשר מרבה רימה.

מרבה נכסים, מרבה דאגה.

מרבה נשים, מרבה כשפים.

מרבה שפחות, מרבה זימה.

מרבה עבדים, מרבה גזל.

מרבה תורה, מרבה חיים.

מרבה ישיבה, מרבה חכמה.

מרבה עצה, מרבה תבונה.

מרבה צדקה, מרבה שלום.

קנה שם טוב, קנה לעצמו.

קנה לו דברי תורה, קנה לו חיי העולם הבא.

(ח)

רבן יוחנן בן זכאי קיבל מהלל ומשמאי.

הוא היה אומר:

אם למדת תורה הרבה, אל תחזיק טובה לעצמך, כי לכך נוצרת.

חמשה תלמידים היו לו לרבן יוחנן בן זכאי, ואלו הן:

רבי אליעזר בן הרקנוס,

ורבי יהושע בן חנניה,

ורבי יוסי הכהן,

ורבי שמעון בן נתנאל,

ורבי אלעזר בן ערך.

הוא היה מונה שבחן.

רבי אליעזר בן הרקנוס, בור סוד שאינו מאבד טיפה.

רבי יהושע בן חנניה, אשרי יולדתו.

רבי יוסי הכהן, חסיד.

רבי שמעון בן נתנאל, ירא חטא.

ורבי אלעזר בן ערך, מעין המתגבר.

הוא היה אומר:

אם יהיו כל חכמי ישראל בכף מאזנים,

ואליעזר בן הרקנוס בכף שניה;

מכריע את כולם.

אבא שאול אומר משמו:

אם יהיו כל חכמי ישראל בכף מאזנים

ורבי אליעזר בן הרקנוס אף עמהם,

ורבי אלעזר בן ערך בכף שניה,

מכריע את כולם.

(ט)

אמר להם: צאו וראו איזוהי דרך ישרה שידבק בה האדם.

רבי אליעזר אומר:

עין טובה.

רבי יהושע אומר:

חבר טוב.

רבי יוסי אומר:

שכן טוב.

רבי שמעון אומר:

הרואה את הנולד.

רבי אלעזר אומר:

לב טוב.

אמר להם:

רואה אני את דברי אלעזר בן ערך מדבריכם, שבכלל דבריו דבריכם.

אמר להם צאו וראו איזוהי דרך רעה שיתרחק ממנה האדם.

רבי אליעזר אומר:

עין רעה.

רבי יהושע אומר:

חבר רע.

רבי יוסי אומר:

שכן רע.

רבי שמעון אומר:

הלווה ואינו משלם.

אחד הלווה מן האדם, כלווה מן המקום ברוך הוא,

שנאמר (תהלים לז) לוה רשע ולא ישלם, וצדיק חונן ונותן.

רבי אלעזר אומר:

לב רע.

אמר להם:

רואה אני את דברי אלעזר בן ערך מדבריכם, שבכלל דבריו דבריכם.

(י)

הם אמרו שלושה דברים:

רבי אליעזר אומר:

יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך,

ואל תהי נוח לכעוס.

ושוב יום אחד לפני מיתתך.

והוי מתחמם כנגד אורן של חכמים,

והוי זהיר בגחלתן שלא תיכווה,

שנשיכתן נשיכת שועל,

ועקיצתן עקיצת עקרב,

ולחישתן לחישת שרף,

וכל דבריהם כגחלי אש.

(יא)

רבי יהושע אומר:

עין הרע,

ויצר הרע,

ושנאת הבריות,

מוציאין את האדם מן העולם.

(יב) רבי יוסי אומר:

יהי ממון חברך חביב עליך כשלך.

והתקן עצמך ללמוד תורה, שאינה ירושה לך.

וכל מעשיך יהיו לשם שמים.

(יג)

רבי שמעון אומר:

הוי זהיר בקריאת שמע.

וכשאתה מתפלל,

אל תעש תפילתך קבע, אלא רחמים ותחנונים לפני המקום ברוך הוא,

שנאמר (יואל ב) "כי חנון ורחום הוא ארך אפים ורב חסד ונחם על הרעה".

ואל תהי רשע בפני עצמך.

(יד)

רבי אלעזר אומר:

הוי שקוד ללמוד תורה,

ודע מה שתשיב לאפיקורוס.

ודע לפני מי אתה עמל.

ונאמן הוא בעל מלאכתך שישלם לך שכר פעולתך.

(טו)

רבי טרפון אומר:

היום קצר והמלאכה מרובה,

והפועלים עצלים,

והשכר הרבה,

ובעל הבית דוחק.

(טז)

הוא היה אומר:

לא עליך המלאכה לגמור,

ולא אתה בן חורין לבטל ממנה.

אם למדת תורה הרבה, נותנים לך שכר הרבה.

ונאמן הוא בעל מלאכתך שישלם לך שכר פעולתך.

ודע מתן שכרן של צדיקים לעתיד לבוא.

פרק ג

(א)

עקביא בן מהללאל אומר:

הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה.

דע מאין באת, ולאן אתה הולך, ולפני מי אתה עתיד לתן דין וחשבון.

מאין באת, מטפה סרוחה.

ולאן אתה הולך, למקום עפר רמה ותולעה.

ולפני מי אתה עתיד לתן דין וחשבון, לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא.

(ב)

רבי חנינא סגן הכהנים אומר:

הווי מתפלל בשלומה של מלכות,

שאלמלא מוראה, איש את רעהו חיים בלעו.

רבי חנניא בן תרדיון אומר:

שנים שיושבין ואין ביניהן דברי תורה הרי זה מושב לצים,

שנאמר (תהלים א), ובמושב לצים לא ישב.

אבל שנים שיושבין ויש ביניהם דברי תורה, שכינה שרויה ביניהם,

שנאמר (מלאכי ג), אז נדברו יראי ה' איש אל רעהו

ויקשב ה' וישמע ויכתב ספר זכרון לפניו ליראי ה' ולחשבי שמו.

אין לי אלא שנים. מנין שאפילו אחד שיושב ועוסק בתורה, שהקדוש ברוך הוא קובע לו שכר,

שנאמר (איכה ג), ישב בדד וידם כי נטל עליו.

(ג)

רבי שמעון אומר:

שלושה שאכלו על שולחן אחד ולא אמרו עליו דברי תורה, כאלו אכלו מזבחי מתים,

שנאמר (ישעיה כח), כי כל שלחנות מלאו קיא צאה בלי מקום.

אבל שלושה שאכלו על שולחן אחד ואמרו עליו דברי תורה,

כאילו אכלו משולחנו של מקום ברוך הוא,

שנאמר (יחזקאל מא), וידבר אלי זה השולחן אשר לפני ה'.

(ד)

רבי חנינא בן חכינאי אומר:

הנעור בלילה

והמהלך בדרך יחידי

והמפנה לבו לבטלה,

הרי זה מתחייב בנפשו.

(ה)

רבי נחוניא בן הקנה אומר:

כל המקבל עליו עול תורה, מעבירין ממנו על מלכות ועל דרך ארץ.

וכל הפורק ממנו עול תורה, נותנין עליו על מלכות ועל דרך ארץ.

(ו)

רבי חלפתא בן דוסא איש כפר חנניה אומר:

עשרה שיושבין ועוסקין בתורה, שכינה שרויה ביניהם,

שנאמר (תהלים פב), אלהים נצב בעדת אל.

ומנין אפילו חמישה, שנאמר (עמוס ט), ואגדתו על ארץ יסדה.

ומנין אפילו שלושה, שנאמר (תהלים פב), בקרב אלהים ישפט.

ומנין אפילו שניים, שנאמר (מלאכי ג), אז נדברו יראי ה' איש אל רעהו ויקשב ה' וישמע וגו'.

ומנין אפילו אחד, שנאמר (שמות כ), בכל המקום אשר אזכיר את שמי אבוא אליך וברכתיך.

(ז)

רבי אלעזר איש ברתותא אומר:

תן לו משלו, שאתה ושלך שלו.

וכן בדוד הוא אומר (דברי הימים א כט) כי ממך הכל ומידך נתנו לך.

רבי שמעון אומר:

המהלך בדרך ושונה

ומפסיק ממשנתו ואומר

מה נאה אילן זה ומה נאה ניר זה,

מעלה עליו הכתוב כאלו מתחיב בנפשו.

(ח)

רבי דוסתאי ברבי ינאי משום רבי מאיר אומר:

כל השוכח דבר אחד ממשנתו, מעלה עליו הכתוב כאלו מתחייב בנפשו,

שנאמר (דברים ד), רק השמר לך ושמר נפשך מאד פן תשכח את הדברים אשר ראו עיניך.

יכול אפילו תקפה עליו משנתו,

תלמוד לומר (שם) ופן יסורו מלבבך כל ימי חייך,

הא אינו מתחיב בנפשו עד שישב ויסירם מלבו.

(ט)

רבי חנינא בן דוסא אומר:

כל שיראת חטאו קודמת לחכמתו, חכמתו מתקיימת.

וכל שחכמתו קודמת ליראת חטאו, אין חכמתו מתקיימת.

הוא היה אומר:

כל שמעשיו מרובין מחכמתו, חכמתו מתקיימת.

וכל שחכמתו מרבה ממעשיו, אין חכמתו מתקיימת:

(י)

הוא היה אומר:

כל שרוח הבריות נוחה הימנו, רוח המקום נוחה הימנו.

וכל שאין רוח הבריות נוחה הימנו, אין רוח המקום נוחה הימנו.

רבי דוסא בן הרכינס אומר:

שינה של שחרית,

ויין של צהרים,

ושיחת הילדים,

וישיבת בתי כנסיות של עמי הארץ,

מוציאין את האדם מן העולם.

(יא)

רבי אלעזר המודעי אומר:

המחלל את הקדשים,

והמבזה את המועדות,

והמלבין פני חברו ברבים,

והמפר בריתו של אברהם אבינו עליו השלום,

והמגלה פנים בתורה שלא כהלכה,

אף על פי שיש בידו תורה ומעשים טובים, אין לו חלק לעולם הבא.

(יב)

רבי ישמעאל אומר:

הוי קל לראש ונוח לתשחורת,

והוי מקבל את כל האדם בשמחה.

(יג)

רבי עקיבא אומר:

שחוק וקלות ראש, מרגילין לערוה.

מסורת, סייג לתורה.

מעשרות, סייג לעושר.

נדרים, סייג לפרישות.

סייג לחכמה - שתיקה.

(יד)

הוא היה אומר:

חביב אדם שנברא בצלם. חיבה יתרה נודעת לו שנברא בצלם,

שנאמר (בראשית ט), כי בצלם אלהים עשה את האדם.

חביבין ישראל שנקראו בנים למקום. חיבה יתרה נודעת להם שנקראו בנים למקום,

שנאמר (דברים יד), בנים אתם לה' אלהיכם.

חביבין ישראל, שנתן להם כלי חמדה. חיבה יתרה נודעת להם שנתן להם כלי חמדה

שבו נברא העולם, שנאמר (משלי ד), כי לקח טוב נתתי לכם, תורתי אל תעזבו:

(טו)

הכל צפוי,

והרשות נתונה,

ובטוב העולם נדון,

והכל לפי רוב המעשה.

(טז)

הוא היה אומר:

הכל נתון בערבון,

ומצודה פרוסה על כל החיים.

החנות פתוחה, והחנוני מקיף,

והפנקס פתוח, והיד כותבת,

וכל הרוצה ללוות יבוא וילוה,

והגבאים מחזירים תדיר בכל יום,

ונפרעין מן האדם מדעתו ושלא מדעתו,

ויש להם על מה שיסמוכו,

והדין דין אמת,

והכל מתוקן לסעודה.

(יז)

רבי אלעזר בן עזריה אומר:

אם אין תורה, אין דרך ארץ.

אם אין דרך ארץ, אין תורה.

אם אין חכמה, אין יראה.

אם אין יראה, אין חכמה.

אם אין בינה, אין דעת.

אם אין דעת, אין בינה.

אם אין קמח, אין תורה.

אם אין תורה, אין קמח.

הוא היה אומר:

כל שחכמתו מרבה ממעשיו, למה הוא דומה, לאילן שענפיו מרובין ושרשיו מעטין,

והרוח באה ועוקרתו והופכתו על פניו.

שנאמר (ירמיה יז), והיה כערער בערבה ולא יראה כי יבוא טוב ושכן חררים במדבר

ארץ מלחה ולא תשב.

אבל כל שמעשיו מרובין מחכמתו, למה הוא דומה, לאילן שענפיו מעטין ושורשיו מרובין, שאפילו כל הרוחות שבעולם באות ונושבות בו אין מזיזין אותו ממקומו.

שנאמר (שם), והיה כעץ שתול על מים ועל יובל ישלח שרשיו ולא יראה כי יבא חם,

והיה עלהו רענן, ובשנת בצרת לא ידאג, ולא ימיש מעשות פרי:

(יח)

רבי אליעזר בן חסמא אומר:

קנין ופתחי נדה, הן הן גופי הלכות.

תקופות וגמטריאות, פרפראות לחכמה:

פרק ד

(א)

בן זומא אומר:

איזהו חכם, הלומד מכל אדם,

שנאמר (תהלים קיט), מכל מלמדי השכלתי כי עדותיך שיחה לי.

איזהו גבור, הכובש את יצרו,

שנאמר (משלי טז), טוב ארך אפים מגבור ומשל ברוחו מלכד עיר.

איזהו עשיר, השמח בחלקו,

שנאמר (תהלים קכח), יגיע כפיך כי תאכל אשריך וטוב לך.

אשריך, בעולם הזה. וטוב לך, לעולם הבא.

איזהו מכובד, המכבד את הבריות,

שנאמר (שמואל א ב), כי מכבדי אכבד ובזי יקלו.

(ב)

בן עזאי אומר:

הוי רץ למצווה קלה כחמורה), ובורח מן העבירה.

שמצווה גוררת מצווה, ועבירה גוררת עבירה.

ששכר מצווה - מצווה. ושכר עבירה - עבירה.

(ג)

הוא היה אומר:

אל תהי בז לכל אדם,

ואל תהי מפליג לכל דבר,

שאין לך אדם שאין לו שעה

ואין לך דבר שאין לו מקום.

(ד)

רבי לויטס איש יבנה אומר:

מאוד מאוד הוי שפל רוח,

שתקוות אנוש רמה.

רבי יוחנן בן ברוקא אומר:

כל המחלל שם שמים בסתר,

נפרעין ממנו בגלוי.

אחד שוגג ואחד מזיד בחלול השם.

(ה)

רבי ישמעאל אומר:

הלומד תורה על מנת ללמד, מספיקין בידו ללמוד וללמד.

והלומד על מנת לעשות, מספיקין בידו ללמוד וללמד לשמור ולעשות.

רבי צדוק אומר:

אל תעשם עטרה להתגדל בהם,

ולא קרדום לחפור בהם.

וכך היה הלל אומר:

ודאשתמש בתגא, חלף.

הא למדת, כל הנהנה מדברי תורה, נוטל חייו מן העולם.

(ו)

רבי יוסי אומר:

כל המכבד את התורה, גופו מכובד על הבריות.

וכל המחלל את התורה, גופו מחולל על הבריות.

(ז)

רבי ישמעאל בנו אומר:

החוסך עצמו מן הדין, פורק ממנו איבה וגזל ושבועת שוא.

והגס לבו בהוראה, שוטה רשע וגס רוח.

(ח)

הוא היה אומר:

אל תהי דן יחידי, שאין דן יחידי אלא אחד.

ואל תאמר קבלו דעתי, שהן רשאין ולא אתה.

(ט)

רבי יונתן אומר:

כל המקים את התורה מעוני, סופו לקיימה מעושר.

וכל המבטל את התורה מעושר, סופו לבטלה מעוני.

(י)

רבי מאיר אומר:

הוי ממעט בעסק, ועסוק בתורה.

והוי שפל רוח בפני כל אדם.

ואם בטלת מן התורה, יש לך בטלים הרבה כנגדך.

ואם עמלת בתורה, יש שכר הרבה לתן לך.

(יא)

רבי אליעזר בן יעקב אומר:

העושה מצווה אחת, קונה לו פרקליט אחד.

והעובר עבירה אחת, קונה לו קטיגור אחד.

תשובה ומעשים טובים, כתריס בפני הפרענות.

רבי יוחנן הסנדלר אומר:

כל כנסיה שהיא לשם שמים, סופה להתקים.

ושאינה לשם שמים, אין סופה להתקים.

(יב)

רבי אלעזר בן שמוע אומר:

יהי כבוד תלמידך חביב עליך כשלך,

וכבוד חברך כמורא רבך,

ומורא רבך כמורא שמים.

(יג)

רבי יהודה אומר:

הוי זהיר בתלמוד,

ששגגת תלמוד עולה זדון.

רבי שמעון אומר:

שלושה כתרים הם:

כתר תורה

וכתר כהונה

וכתר מלכות.

וכתר שם טוב עולה על גביהן.

(יד)

רבי נהוראי אומר:

הוי גולה למקום תורה,

ואל תאמר שהיא תבוא אחריך,

שחבריך יקימוה בידך.

ואל בינתך אל תשען.

(טו)

רבי ינאי אומר:

אין בידינו לא משלות הרשעים ואף לא מיסורי הצדיקים.

רבי מתיא בן חרש אומר:

הוי מקדים בשלום כל אדם.

והוי זנב לאריות, ואל תהי ראש לשועלים.

(טז)

רבי יעקב אומר:

העולם הזה דומה לפרוזדור בפני העולם הבא.

התקן עצמך בפרוזדור, כדי שתכנס לטרקלין.

(יז)

הוא היה אומר:

יפה שעה אחת בתשובה ומעשים טובים בעולם הזה, מכל חיי העולם הבא.

ויפה שעה אחת של קורת רוח בעולם הבא, מכל חיי העולם הזה.

(יח)

רבי שמעון בן אלעזר אומר:

אל תרצה את חברך בשעת כעסו,

ואל תנחמנו בשעה שמתו מוטל לפניו;

ואל תשאל לו בשעת נדרו,

ואל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו.

(יט)

שמואל הקטן אומר:

בנפול אויביך אל תשמח ובכשלו אל יגל לבך,

פן יראה ה' ורע בעיניו והשיב מעליו אפו. (משלי כד)

(כ)

אלישע בן אבויה אומר:

הלומד ילד למה הוא דומה, לדיו כתובה על ניר חדש.

והלומד זקן למה הוא דומה, לדיו כתובה על ניר מחוק.

רבי יוסי בר יהודה איש כפר הבבלי אומר:

הלומד מן הקטנים למה הוא דומה, לאוכל ענבים קהות ושותה יין מגתו.

והלומד מן הזקנים למה הוא דומה, לאוכל ענבים בשולות ושותה יין ישן.

רבי אומר:

אל תסתכל בקנקן, אלא במה שיש בו.

יש קנקן חדש מלא ישן, וישן שאפילו חדש אין בו:

(כא)

רבי אלעזר הקפר אומר:

הקנאה

והתאוה

והכבוד

מוציאין את האדם מן העולם.

(כב)

הוא היה אומר:

הילודים למות;

והמתים להחיות;

והחיים לידון,

לידע להודיע ולהודע שהוא אל, הוא היוצר, הוא הבורא,

הוא המבין, הוא הדיין, הוא עד, הוא בעל דין, והוא עתיד לדון.

ברוך הוא, שאין לפניו לא עולה ולא שכחה ולא משוא פנים ולא מקח שוחד, שהכל שלו.

ודע שהכל לפי החשבון.

ואל יבטיחך יצרך שהשאול בית מנוס לך,

שעל כרחך אתה נוצר;

ועל כרחך אתה נולד;

ועל כרחך אתה חי;

ועל כרחך אתה מת;

ועל כרחך אתה עתיד לתן דין וחשבון לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא:

פרק ה

(א)

בעשרה מאמרות נברא העולם.

ומה תלמוד לומר, והלא במאמר אחד יכול להבראות?

אלא להיפרע מן הרשעים שמאבדין את העולם שנברא בעשרה מאמרות;

וליתן שכר טוב לצדיקים שמקימין את העולם שנברא בעשרה מאמרות.

(ב)

עשרה דורות מאדם ועד נח

להודיע כמה ארך אפים לפניו, שכל הדורות היו מכעיסין ובאין,

עד שהביא עליהם את מי המבול.

עשרה דורות מנח ועד אברהם

להודיע כמה ארך אפים לפניו, שכל הדורות היו מכעיסין ובאין,

עד שבא אברהם וקיבל שכר כולם.

(ג)

עשרה נסיונות נתנסה אברהם אבינו עליו השלום ועמד בכולם,

להודיע כמה חיבתו של אברהם אבינו עליו השלום.

(ד)

עשרה נסים נעשו לאבותינו במצרים ועשרה על הים.

(עשר מכות הביא הקדוש ברוך הוא על המצריים במצרים ועשר על הים).

עשרה נסיונות נסו אבותינו את המקום ברוך הוא במדבר.

שנאמר (במדבר יד): וינסו אתי זה עשר פעמים ולא שמעו בקולי.

(ה)

עשרה נסים נעשו לאבותינו בבית המקדש.

לא הפילה אשה מריח בשר הקודש;

ולא הסריח בשר הקודש מעולם;

ולא נראה זבוב בבית המטבחים;

ולא ארע קרי לכהן גדול ביום הכפורים;

ולא כיבו גשמים אש של עצי המערכה;

ולא נצחה הרוח את עמוד העשן;

ולא נמצא פסול בעומר ובשתי הלחם ובלחם הפנים;

עומדים צפופים ומשתחוים רווחים;

ולא הזיק נחש ועקרב בירושלים מעולם;

ולא אמר אדם לחברו צר לי המקום שאלין בירושלים.

(ו)

עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות;

ואלו הן:

פי הארץ;

ופי הבאר;

ופי האתון;

והקשת;

והמן;

והמטה;

והשמיר;

והכתב והמכתב;

והלוחות.

ויש אומרים, אף המזיקין,

וקבורתו של משה,

ואילו של אברהם אבינו.

ויש אומרים, אף צבת בצבת עשויה.

(ז)

שבעה דברים בגולם ושבעה בחכם.

חכם אינו מדבר בפני מי שהוא גדול ממנו בחכמה ובמנין,

ואינו נכנס לתוך דברי חברו,

ואינו נבהל להשיב,

שואל כענין ומשיב כהלכה,

ואומר על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון,

ועל מה שלא שמע, אומר 'לא שמעתי',

ומודה על האמת.

וחלופיהן בגולם.

(ח)

שבעה מיני פרעניות באין לעולם על שבעה גופי עבירה.

מקצתן מעשרין ומקצתן אינן מעשרין,

רעב של בצרת באה, מקצתן רעבים ומקצתן שבעים.

גמרו שלא לעשר, רעב של מהומה ושל בצרת באה.

ושלא ליטול את החלה, רעב של כליה באה.

דבר בא לעולם על מיתות האמורות בתורה שלא נמסרו לבית דין,

ועל פרות שביעית.

חרב באה לעולם על עינוי הדין, ועל עיוות הדין,

ועל המורים בתורה שלא כהלכה.

(ט)

חיה רעה באה לעולם על שבועת שוא, ועל חלול השם.

גלות באה לעולם על עובדי עבודה זרה, ועל גלוי עריות, ועל שפיכות דמים,

ועל השמטת הארץ.

בארבעה פרקים הדבר מתרבה:

ברביעית, ובשביעית ובמוצאי שביעית ובמוצאי החג שבכל שנה ושנה.

ברביעית, מפני מעשר עני שבשלישית.

בשביעית, מפני מעשר עני שבששית.

ובמוצאי שביעית, מפני פרות שביעית.

ובמוצאי החג שבכל שנה ושנה, מפני גזל מתנות עניים.

(י)

ארבע מדות באדם.

האומר:

שלי שלי ושלך שלך, זו מדה בינונית. ויש אומרים, זו מדת סדום.

שלי שלך ושלך שלי, עם הארץ.

שלי שלך ושלך שלך, חסיד.

שלי שלי ושלך שלי, רשע.

(יא)

ארבע מדות בדעות.

נוח לכעוס ונוח לרצות, יצא שכרו בהפסדו,

קשה לכעוס וקשה לרצות, יצא הפסדו בשכרו

קשה לכעוס ונוח לרצות, חסיד.

נוח לכעוס וקשה לרצות, רשע.

(יב)

ארבע מדות בתלמידים.

מהר לשמוע ומהר לאבד, יצא שכרו בהפסדו.

קשה לשמוע וקשה לאבד, יצא הפסדו בשכרו.

מהר לשמוע וקשה לאבד, חכם.

קשה לשמוע ומהר לאבד, זה חלק רע.

(יג)

ארבע מדות בנותני צדקה.

הרוצה שיתן ולא יתנו אחרים, עינו רעה בשל אחרים.

יתנו אחרים והוא לא יתן, עינו רעה בשלו.

יתן ויתנו אחרים, חסיד.

לא יתן ולא יתנו אחרים, רשע.

(יד)

ארבע מדות בהולכי לבית המדרש.

הולך ואינו עושה, שכר הליכה בידו.

עושה ואינו הולך, שכר מעשה בידו.

הולך ועושה, חסיד.

לא הולך ולא עושה, רשע.

(טו)

ארבע מדות ביושבים לפני חכמים.

ספוג, ומשפך, משמרת, ונפה.

ספוג, שהוא סופג את הכל.

משפך, שמכניס בזו ומוציא בזו.

משמרת, שמוציאה את היין וקולטת את השמרים.

ונפה, שמוציאה את הקמח וקולטת את הסלת.

(טז)

כל אהבה שהיא תלויה בדבר, בטל דבר, בטלה אהבה.

ושאינה תלויה בדבר, אינה בטלה לעולם.

איזו היא אהבה התלויה בדבר, זו אהבת אמנון ותמר.

ושאינה תלויה בדבר, זו אהבת דויד ויהונתן.

(יז)

כל מחלוקת שהיא לשם שמים, סופה להתקים.

ושאינה לשם שמים, אין סופה להתקים.

איזו היא מחלוקת שהיא לשם שמים, זו מחלוקת הלל ושמאי.

ושאינה לשם שמים, זו מחלוקת קרח וכל עדתו.

(יח)

כל המזכה את הרבים, אין חטא בא על ידו.

וכל המחטיא את הרבים, אין מספיקין בידו לעשות תשובה.

משה זכה וזכה את הרבים, זכות הרבים תלוי בו,

שנאמר (דברים לג), צדקת ה' עשה ומשפטיו עם ישראל.

ירבעם חטא והחטיא את הרבים, חטא הרבים תלוי בו,

שנאמר (מלכים א טו), על חטאות ירבעם (בן נבט) אשר חטא ואשר החטיא את ישראל.

(יט)

כל מי שיש בידו שלושה דברים הללו, מתלמידיו של אברהם אבינו.

ושלושה דברים אחרים, מתלמידיו של בלעם הרשע.

עין טובה, ורוח נמוכה, ונפש שפלה, מתלמידיו של אברהם אבינו.

עין רעה, ורוח גבוהה, ונפש רחבה, מתלמידיו של בלעם הרשע.

מה בין תלמידיו של אברהם אבינו לתלמידיו של בלעם הרשע.

תלמידיו של אברהם אבינו, אוכלין בעולם הזה ונוחלין בעולם הבא,

שנאמר (משלי ח), להנחיל אהבי יש, ואצרתיהם אמלא.

אבל תלמידיו של בלעם (תהלים נה), ואתה אלהים תורידם לבאר שחת,

אנשי דמים ומרמה לא יחצו ימיהם, ואני אבטח בך.

(כ)

יהודה בן תימא אומר:

הוי עז כנמר;

וקל כנשר;

ורץ כצבי;

וגבור כארי

לעשות רצון אביך שבשמים.

הוא היה אומר:

עז פנים לגיהנם;

ובושת פנים לגן עדן.

יהי רצון מלפניך ה' אלהינו שתבנה עירך במהרה בימינו ותן חלקנו בתורתך.

(כא)

הוא היה אומר:

בן חמש שנים למקרא;

בן עשר למשנה;

בן שלוש עשרה למצות;

בן חמש עשרה לתלמוד;

בן שמונה עשרה לחופה;

בן עשרים לרדוף;

בן שלושים לכוח;

בן ארבעים לבינה;

בן חמישים לעצה;

בן שישים לזקנה;

בן שבעים לשיבה;

בן שמונים לגבורה;

בן תשעים לשוח;

בן מאה כאלו מת ועבר ובטל מן העולם.

(כב)

בן בג בג אומר:

הפוך בה והפוך בה, דכולא בה.

ובה תחזי, וסיב ובלה בה, ומנה לא תזוע, שאין לך מדה טובה הימנה.

בן הא הא אומר:

לפום צערא אגרא.

פרק ו

(א)

רבי מאיר אומר:

כל העוסק בתורה לשמה, זוכה לדברים הרבה, ולא עוד אלא שכל העולם כולו כדאי הוא לו. נקרא רע, אהוב,

אוהב את המקום, אוהב את הבריות,

משמח את המקום, משמח את הבריות,

ומלבשתו ענוה ויראה,

ומכשרתו להיות צדיק חסיד ישר ונאמן,

ומרחקתו מן החטא, ומקרבתו לידי זכות,

ונהנין ממנו עצה ותושיה בינה וגבורה,

שנאמר: "לי עצה ותושיה אני בינה לי גבורה".

ונותנת לו מלכות וממשלה וחקור דין,

ומגלין לו רזי תורה,

ונעשה כמעין המתגבר וכנהר שאינו פוסק,

והוה צנוע וארך רוח, ומוחל על עלבונו,

ומגדלתו ומרוממתו על כל המעשים.

(ב)

אמר רבי יהושע בן לוי,

בכל יום ויום בת קול יוצאת מהר חורב ומכרזת ואומרת:

אוי להם לבריות מעלבונה של תורה. שכל מי שאינו עוסק בתורה נקרא נזוף,

שנאמר נזם זהב באף חזיר אשה יפה וסרת טעם.

ואומר: "והלחת מעשה אלהים המה והמכתב מכתב אלהים הוא חרות על הלחת".

אל תקרא "חרות" אלא "חירות", שאין לך בן חורין אלא מי שעוסק בתלמוד תורה.

וכל מי שעוסק בתלמוד תורה הרי זה מתעלה,

שנאמר: "וממתנה נחליאל ומנחליאל במות".

(ג)

הלומד מחברו פרק אחד או הלכה אחת או פסוק אחד או דבור אחד או אפילו אות אחת,

צריך לנהוג בו כבוד.

שכן מצינו בדוד מלך ישראל, שלא למד מאחיתופל אלא שני דברים בלבד,

קראו רבו אלופו ומיודעו, שנאמר: "ואתה אנוש כערכי אלופי ומידעי".

והלא דברים קל וחומר,

ומה דוד מלך ישראל שלא למד מאחיתופל אלא שני דברים בלבד

קראו רבו אלופו ומידעו,

הלומד מחברו פרק אחד או הלכה אחת או פסוק אחד או דיבור אחד או אפילו אות אחת,

על אחת כמה וכמה שצריך לנהוג בו כבוד.

ואין כבוד אלא תורה, שנאמר כבוד חכמים ינחלו ותמימים ינחלו טוב.

ואין טוב אלא תורה, שנאמר כי לקח טוב נתתי לכם תורתי אל תעזבו.

(ד)

כך היא דרכה של תורה:

פת במלח תאכל

ומים במשורה תשתה

ועל הארץ תישן

וחיי צער תחיה

ובתורה אתה עמל.

אם אתה עשה כן, אשריך וטוב לך,

אשריך בעולם הזה וטוב לך לעולם הבא.

(ה)

אל תבקש גדולה לעצמך, ואל תחמוד כבוד.

יותר מלמודך עשה,

ואל תתאוה לשולחנם של שרים,

ששולחנך גדול משולחנם וכתרך גדול מכתרם;

ונאמן הוא בעל מלאכתך שישלם לך שכר פעלתך.

(ו)

גדולה תורה יותר מן הכהונה ומן המלכות, שהמלכות נקנית בשלשים מעלות, והכהונה בעשרים וארבע, והתורה נקנית בארבעים ושמונה דברים, ואלו הן:

בתלמוד, בשמיעת האזן, בעריכת שפתים, בבינת הלב, באימה, ביראה, בענוה, בשמחה, בטהרה, בשמוש חכמים, בדקדוק חברים, בפלפול התלמידים, בישוב, במקרא, במשנה, במעוט סחורה, במעוט דרך ארץ, במעוט תענוג, במעוט שנה, במעוט שיחה, במעוט שחוק, בארך אפים, בלב טוב, באמונת חכמים, בקבלת היסורין, המכיר את מקומו, והשמח בחלקו, והעושה סיג לדבריו, ואינו מחזיק טובה לעצמו, אהוב, אוהב את המקום, אוהב את הבריות, אוהב את הצדקות, אוהב את המישרים, אוהב את התוכחות, ומתרחק מן הכבוד, ולא מגיס לבו בתלמודו, ואינו שמח בהוראה, נושא בעל עם חברו, ומכריעו לכף זכות, ומעמידו על האמת, ומעמידו על השלום, ומתישב לבו בתלמודו, שואל ומשיב שומע ומוסיף, הלומד על מנת ללמד והלומד על מנת לעשות, המחכים את רבו, והמכון את שמועתו, והאומר דבר בשם אומרו.

הא למדת כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם, שנאמר ותאמר אסתר למלך בשם מרדכי.

(ז)

גדולה תורה שהיא נותנת חיים לעושיה בעולם הזה ובעולם הבא.

שנאמר כי חיים הם למוצאיהם ולכל בשרו מרפא.

ואומר: רפאות תהי לשרך ושקוי לעצמותיך.

ואומר: עץ חיים היא למחזיקים בה ותומכיה מאשר.

ואומר: כי לוית חן הם לראשך וענקים לגרגרתיך.

ואומר: תתן לראשך לוית חן עטרת תפארת תמגנך.

ואומר: כי בי ירבו ימיך ויוסיפו לך שנות חיים.

ואומר: ארך ימים בימינה בשמאולה עשר וכבוד.

ואומר: כי ארך ימים ושנות חיים ושלום יוסיפו לך.

ואומר: דרכיה דרכי נועם וכל נתבותיה שלום.

(ח)

רבי שמעון בן יהודה משום רבי שמעון בן יוחאי אומר:

הנוי והכח והעושר והכבוד והחכמה והזקנה והשיבה והבנים נאה לצדיקים ונאה לעולם, שנאמר: עטרת תפארת שיבה בדרך צדקה תמצא.

ואומר: עטרת זקנים בני בנים ותפארת בנים אבותם.

ואומר: תפארת בחורים כוחם והדר זקנים שיבה.

ואומר: וחפרה הלבנה ובושה החמה כי מלך ה' צבאות בהר ציון ובירושלים ונגד זקניו כבוד.

(ט)

רבי שמעון בן מנסיא אומר:

אלו שבע מדות שמנו חכמים לצדיקים, כלם נתקימו ברבי ובבניו.

(י)

אמר רבי יוסי בן קסמא,

פעם אחת הייתי מהלך בדרך ופגע בי אדם אחד, ונתן לי שלום, והחזרתי לו שלום.

אמר לי: רבי מאיזה מקום אתה

אמרתי לו: מעיר גדולה של חכמים ושל סופרים אני

אמר לי: רבי רצונך שתדור עמנו במקומנו

ואני אתן לך אלף אלפים דנרי זהב ואבנים טובות ומרגליות.

אמרתי לו: אם אתה נותן לי כל כסף וזהב ואבנים טובות ומרגליות שבעולם,

איני דר אלא במקום תורה.

וכן כתוב בספר תהלים על ידי דוד מלך ישראל: "טוב לי תורת פיך מאלפי זהב וכסף".

ולא עוד, אלא שבשעת פטירתו של אדם אין מלווין לו לאדם לא כסף ולא זהב ולא אבנים טובות ומרגליות, אלא תורה ומעשים טובים בלבד.

שנאמר:

בהתהלכך תנחה אותך בשכבך תשמור עליך והקיצות היא תשיחך.

בהתהלכך תנחה אתך, בעולם הזה;

בשכבך תשמור עליך, בקבר;

והקיצות היא תשיחך, לעולם הבא;

ואומר: לי הכסף ולי הזהב נאם ה' צבאות.

(יא)

חמשה קנינים קנה לו הקדוש ברוך הוא בעולמו;

ואלו הן: תורה קנין אחד, שמים וארץ קנין אחד,

אברהם קנין אחד, ישראל קנין אחד, בית המקדש קנין אחד.

תורה מנין, דכתיב: ה' קנני ראשית דרכו קדם מפעליו מאז,

שמים וארץ מנין, דכתיב: כה אמר ה' השמים כסאי והארץ הדם רגלי

אי זה בית אשר תבנו לי ואי זה מקום מנוחתי.

ואומר: מה רבו מעשיך ה' כלם בחכמה עשית מלאה הארץ קנינך.

אברהם מנין, דכתיב: ויברכהו ויאמר ברוך אברם לאל עליון קונה שמים וארץ.

ישראל מנין, דכתיב: עד יעבר עמך ה' עד יעבור עם זו קנית.

ואומר: לקדושים אשר בארץ המה ואדירי כל חפצי בם,

בית המקדש מנין, דכתיב: מכון לשבתך פעלת ה' מקדש אדני כוננו ידיך.

ואומר: ויביאם אל גבול קדשו הר זה קנתה ימינו.

(יב)

כל מה שברא הקדוש ברוך הוא בעולמו, לא בראו אלא לכבודו,

שנאמר: כל הנקרא בשמי ולכבודי בראתיו יצרתיו אף עשיתיו,

ואומר: ה' ימלך לעלם ועד.

רבי חנניא בן עקשיא אומר:

רצה הקדוש ברוך הוא לזכות את ישראל,

לפיכך הרבה להם תורה ומצות,

שנאמר: ה' חפץ למען צדקו יגדיל תורה ויאדיר.